- Näyttelen elokuvassa. - Millaisessa elokuvassa?
- Historiallisessa elokuvassa. - Kuvaatteko te tänä iltana?
Kyllä. Koko yön.
- Minun on oltava siellä tunnin päästä. - Voinko tulla mukaan?
- Jos haluat. - En sitten halua tulla heitetyksi ulos.
- Mitä? - En sitten halua tulla heitetyksi ulos.
- Voit soittaa minulle. - En tiedä numeroasi.
Puhelimeni on amerikkalainen, joten numeron eteen on pantava 001.
Ole varovainen. Se on vahvaa.
Nähdään myöhemmin.
- Sinun pitäisi sulkea puhelimesi. - Se on agenttini.
- Tuolla kuvataan. - Odotan puhelua.
Niin? Ovatko he valmiita?
Eivät. Sinulla on vielä paljon aikaa.
Vielä paljon aikaa!
- Niin? - Liz tässä.
Jos haluat tulla, nyt on oikea hetki. Myöhemmin on myöhäistä.
- Tarvitsetko palveluksiani? - Tarvitsen.
Samaa kamaa ystävälleni.
Olen vaunussa numero 12, -
Payenne-kadulla.
- Missä Ken on? - Hänen täytyi hoitaa eräs toimitus.
Tärkeälle asiakkaalle. Hän käski minun auttaa sinua.
Hei sitten. Ole varovainen. Se on vahvaa. Taidatkin tietää jo.
Jokin puri minua. Saastainen hyttynen.
Tällaisella seudulla on oltava varuillaan.
Onko haava iso?
- Mikä nimesi on? - Sophie.
Haluaisin antaa käyntikorttini, mutta minulla ei ole niitä enää.
Harmin paikka.
Sophie?
Lähdetkö kanssani kahville? Ole kiltti.
- Voinko hieroa jalkojasi? - Miksi haluat hieroa jalkojani?
- Koska niihin sattuu. - Sattuuko?
Juoksit koko yön unissani.
Ole kiltti, lähde kahville kanssani.
He tulevat.
- Voisitko tuoda meille kaksi kahvia? - Mitä sinä teet?
Oletko sekaisin?
Muistatko minua?
Neiti, ei tännepäin! Tuonne suuntaan!
Juuri sinne.
- Kiitos. - Ole hyvä.
- Kaunis laulu. - Kiitos.
Neiti! Lähdettekö kahville kanssani?
Luuletko minun olevan tyhmä?
Töihin siitä. Älä pelleile kanssani.
Ylös siitä. Kerää tavarasi ja ala mennä.
- Anteeksi. Luulin sinua erääksi toiseksi. - Tunnetteko te toisenne?
- Emme. - Mitä sinä teet? Etkö tunne häntä?
- Lainaa kitaraasi hetkeksi. - En.
Hetkeksi vain. Annan sen takaisin.
- Nyt kävelen ympäriinsä kitarasi kanssa! - Mitä sinä teet?
Missä oikein luulet olevasi?
Hei. Anteeksi.
Oletko uusi kuvioissa?
Kahvinne, neiti.
- Mitä saisi olla? - Debon.
Olkaa hyvä.
- Voisitteko soittaa lempilauluni uudestaan? - Tietysti.
Kaunis laulu.
Rakastuin sen soidessa. Ensimmäisen ja ainoan kerran elämässäni.
- Ihastuttavaa. - Mitä saisi olla?
Riippuu hinnasta. Onko täällä jonkinlaista hinnastoa?
- Mitä sinä täällä teet? - Hiljaa.
Tunsin jotain välillämme.
Tuo tyttö ei voi antaa sinulle mitään.
Voin tarjota jotain, mitä hän ei.
- Paljonko katsominen maksaa? - Kaksisataa.
Olen sen arvoinen.
- Nyt sinun pitäisi suudella minua. - Tiedän.
Se repliikki kertoo sen. "Olen sen arvoinen."
- Nainen ei koskaan sanoisin niin! - Sinä esität itseäsi.
En sano sitä. Haluan tietää, miksi tarvitset tätä.
- Ajattelin, että se olisi mukavaa vaihtelua. - Mukavaa vaihtelua?
Se, jos osoittaisit minulle kiintymystä, olisi mukavaa vaihtelua.
Sen sijaan, että katsot minua katkerana.
Yllätä minut joskus suudelmalla. Yllätä minut jollain tavalla.
Minä, minä, minä... Haluat aina, että sinun tunteitasi ymmärretään.
Entä minun tunteeni? Ne ovat lapsellisia.
Seksi ei ole inhottavaa, jos siitä ei tee sellaista.
- Tässäkin paikassa voi olla kauneutta. - Minä en sano tuota kauneudeksi.
Minä tarvitsen apua.
Et tiedä millaista miehelle on, kun kaikki on ohi.
Minä en tunne enää mitään!
Tunsitko tuon?
Paljonko laskutat riidan kuuntelmisesta?
- Emmekö voi kävellä yhdessä? - Olen niin häpeissäni.
Miksi? Oletan, että teit sen rakkaudesta.
Entä mitä sinä teet rakkaudesta?
Minä... Kaipaan.
Sitä, keitä me olimme.
Yllätys!
Meillä ei ole miljoonaa vuotta. Kenelläkään ei ole, rakas.
Olet ainoa nainen, jota olen koskaan rakastanut.
Kuka sinä luulet olevasi? Pidä likaiset kourasi irti minusta.
Älä koske minuun, äläkä katso minua tuo hullun kiilto silmissäsi.
Pärjäsimme aika hyvin, -
kaikki paha huomioon ottaen.
ILTA FANNY FORESTIERIN JA BOB LEANDERIN KANSSA. VIIMEISET ESITYKSET.
Myöhään yöllä...
- Täällä on niin kaunista. - Vain kasa hautoja.
Täällä on ihmeellisiä ihmisiä.
Chopin, Sarah Bernhardt, Proust...
- Kuolleita ihmisiä. - Olet vihainen, koska olemme täällä.
- Meillä on niin paljon tehtävää. - Mehän olemme lomalla!
Kuherruskuukautta viettämässä.
Meidän pitäisi nyt olla lounaalla. Se on viiden tähden ravintola.
Emme ole naimisissa vielä kuukauteen. Luulen, että se on täällä päin.
Mehän sovimme, että tämä on meidän kuherruskuukautemme.
Tämä oli ainoa tyhjä rako aikataulussa puoleen vuoteen.
Sinun aikataulussasi. Koska otit sen konsultointityön.
- Sinä annoit siihen luvan. - Pitäisihän sinun tietää, milloin valehtelen, -
- jos aiot naida minut. Sehän kuuluu alkeisiin. - Sinä valehtelit minulle?
- En tarkoittanut pahaa. - Minä saan siis vain hyviä valheita?
Parhaita.
- Rakastatko sinä minua? - Tietenkin rakastan.
Mistä tiedän, että puhut totta?
Ota siitä itsellesi päivän tehtävä.
- Minä uskon sinua. - Jos oppisit naurattamaan minua -
silloin tällöin, pärjäisimme hyvin.
Minä en ole koskaan hauska! Sanoit niin tänä aamuna Louvressa.
Taidemuseossa lausuttuja asioita ei pidä ottaa vakavasti.
Minä otan kaiken vakavasti. Maailma on vakava paikka.
- En ole kai koskaan naurattanut ketään. - Aina tulee ensimmäinen kerta.
Meidän pitäisi olla...
Tuolla.
Sehän on... ruma.
- Tuo ei ole hauskaa. - Oscar Wilde.
- Miksi halusit nähdä juuri hänen hautansa? - Koska hän saa minut nauramaan.
Taas tuo huumorijuttu.
Tiedätkö, mitkä hänen viimeiset sanansa olivat?
"Haudatkaa minut jonkin ruman alle."?
Hän makasi kuolinvuoteellaan halvassa, vasemman rannan hotellissa.
Hän inhoaa sisustusta, muttei hänellä ole varaa muuttaa.
Juuri ennen kuolemaansa hän sanoo ystävilleen:
"Toinen meistä lähtee. Tuo tapetti tai minä."
Mitä nuo ovat?
Arvostuksen osoituksia.
Uskomatonta, että teit noin. Kuka tietää, missä nuo huulet ovat olleet?
- En minä voi naida sinua. - En tarkoittanut sinun huuliasi!
En voi. Elämä ilman naurua.
Et nai minua, koska en saa sinua nauramaan?
Mitä sinä aviomieheltä odotat? Pelleilyäkö?
- Keveyttä. - Menen levitointikurssille häiden jälkeen.
Älä nuolaise ennen kuin tipahtaa.
Uhkaatko sinä hylätä minut?
- Tarkoitin joka sanaa aamulla Louvressa! - Minä tiesin sen.
Sinä olet niin synkkä! Minä ansaisen jonkun henkevän, runoilijan!
Hanki ullakkohuone vasemmalta laidalta, ole henkevä ja näe nälkää!
Arvaa mitä? Pärjään paremmin ilman sinua!
Olen kunnossa.
Itse asiassa, et ole.
Kuolet, jos päästät hänet menemään.
Sydämen kuolema.
Se on kaikista kammottavin kuolema.
Frances!
Olen pahoillani.
Olen idiootti. En halunnut järkyttää sinua.
Enkä tuottaa pettymystä.
Voin sanoa vain:
Ystävät puukottavat edestä.
Mitä sinä sanoit?
Miten voit olla onnellinen miehen kanssa, joka kohtelee -
sinua kuin normaalia ihmistä?
Nuo ovat kaksi ihaninta asiaa, mitä olet koskaan minulle sanonut.
Minä tiesin tuon.
Tiesin, että tuo piilee sinussa jossain.
Olen pahoillani.
Palataan huoneeseemme, -
niin nauratan sinua.
- Niin? - Thomas, kuuntele.
- Francine. - Kuuntele.
Elämä vaatii toisinaan muutosta.
Siirtymistä.
Kuten vuodenajat.
Keväämme oli ihana, -
mutta kesä on nyt ohi ja meiltä jäi syksy kokematta.
Nyt, aivan odottamatta, on kylmä.
Niin kylmä, että kaikki jäätyy.
Rakkautemme nukahti -
ja lumi yllätti sen.
Jos nukahtaa lumeen, -
ei tunne kuoleman tuloa.
Pidä huolta itsestäsi.
Päästä minut ulos!
Francine... Muistan sen kirkkaasti.
Oli toukokuun 15. päivä.
Kevät oli myöhässä ja sadepilvet kerääntyivät.
Sinä huusit.
Bruno, minä pyydän! En kestä enää!
Hei.
Minä kuulen sinut.
Kuka Bruno on?
Etkö näe, että harjoittelen?
Valitettavasti en.
Minä olen pahoillani.
- Oletko sinä näyttelijätär? - Yritän olla.
Minulla on tänään koe-esiintyminen.
- Teatterikorkeakoulussako? - Niin.
Millainen kohtaus tuo on?
Se on eräästä huonosta elokuvasta, jossa olin.
Ainoani tähän mennessä.
Olen ilotyttö, jonka hänen parittajansa raiskaa ja pahoinpitelee.
Mies sulkee naisen pimeään kellariin -
ja nainen tulee hulluksi.
Lopuksi he menevät naimisiin.
Parittaja ja ilotyttö?
Paska! Onko kello jo 10?
- Minun pitää olla siellä kello 10. - Minä tiedän oikopolun, tule.
Odota!
Tännepäin!
- Oletko varma? - Suoraan!
Tuo oli nopeaa. Kiitos.
Onnea.
Tietenkin sinut hyväksyttiin.
Jätit Bostonin ja muutit Pariisiin.
Pieneen asuntoon erään Faubourg Saint-Denis'n kadun varrella.
Näytin sinulle naapurustoni, baarini, kouluni.
Esittelin sinut ystävilleni ja vanhemmilleni.
Kuuntelin, kun opettelit repliikkejäsi. Kuuntelin lauluasi, toiveitasi.
Toiveitasi. Kuuntelin musiikkiasi ja sinä minun.
Kuuntelit minun italiaani, saksaani ja venäjääni.
Annoin sinulle Walkmanin ja sinä annoit minulle tyynyn.
Sitten, yhtenä päivänä, suutelit minua.
Aika kului. Aika riensi.
Kaikki tuntui niin helpolta, yksinkertaiselta.
Vapaalta. Niin uudelta ja ainutlaatuiselta.
Kävimme elokuvissa ja tanssimassa.
Ostoksilla. Me nauroimme. Sinä itkit.
Me uimme, poltimme, ajoimme karvoja.
Silloin tällöin sinä huusit. Ilman syytä.
Joskus syystä. Kyllä, joskus syystäkin.
Saatoin sinut koululle. Opiskelin tenttejäni varten.
Kuuntelin lauluasi, toiveitasi, -
halujasi. Kuuntelin musiikkiasi ja sinä minun.
Olimme läheisiä. Niin läheisiä. Aina lähekkäin.
Kävimme elokuvissa ja uimassa.
Nauroimme yhdessä. Sinä huusit.
Joskus syystä ja joskus ilman.
Aika kului. Aika riensi.
Saatoin sinut koululle. Opiskelin tenttejäni varten.
Kuuntelit minun puhuvan italiaa, saksaa, venäjää, ranskaa.
Opiskelin tenttejäni varten. Sinä huusit.
Joskus syystä. Aika kului. Ilman syytä.
Sinä huusit. Ilman syytä.
Opiskelin tenttejäni varten. Tenttejä, tenttejä...
Aika kului. Sinä huusit.
Sinä huusit. Sinä huusit.
Minä menin elokuviin.
Bruno, minä kuolen tänne!
Kuuletko? Minä kuolen! Avaa!
Kuuleeko kukaan minua?
Anna anteeksi, Francine.
- Niin? - Mitä tapahtui? Katosit yllättäen.
Suljitko puhelimen? Oliko se niin huono?
- Oletko vielä vihainen eilisestä? - En.
Sano sitten oliko se uskottavaa?
Ymmärrän. Paska. Se ei toimi noin, vai?
Miten sanotaan:
"Keväämme oli ihana, mutta kesä on ohi" -
kuulostamatta melodramaattiselta?
Joka tapauksessa, ohjaaja pitää siitä. Minun on keksittävä keino.
Thomas, kuunteletko sinä?
En. Minä näen sinut.
- Kiitos. - Näkemiin.
- Vihdoinkin, pääsit tulemaan! - Anteeksi että olen myöhässä.
- Nautiskelin ympäristöstä. - Liikenne oli tappavaa.
- Näytät komealta. - Sinä näytät upealta.
Miten voit?
Lasillinen maistuisi. On ollut pitkä päivä.
Madame Richmond. Hyvää iltaa.
Tänne, olkaa hyvät. Hyvää iltaa, herra.
Eteenpäin. Tähän.
Mitä tahtoisitte?
- Viiniä, vai jotain muuta? - Punaista, kuten aina.
Tässä, viinilista.
Saanko ehdottaa, madame Richmond pitää Gravesin viineistä.
Todellako? Kaksi Gravesia sitten.
Kaksi lasia viiniä.
- Odotin, että asianajajasi olisi mukana. - Huomenna hän on. Entä sinun?
Sinun asianajajasi voi hoitaa meidät molemmat.
En usko että yrität kätkeä omaisuuttasi minulta.
- Viihdyt siis yhä täällä? - Todella hyvin!
- Onko se kirjailija vielä elämässäsi? - Ei, se loppui jo kauan sitten.
Joku muu? Toinen "taiteilija"?
Hän ei työskentele. Tai työskentelee, mutta...
Se on enemmänkin harrastus.
- Hän on pyöräilijä. - Mikä?
- Hän pyöräilee. - Pyöräilee?
- Missä? - Ylämäkiä, alamäkiä...
Eikö hän ole vanha siihen?
Hän ei ole minun ikäiseni. Hän on nuorempi.
Tiedäthän, ei sopimattoman nuori.
Sinä varmaan ymmärrät hyvin.
En koskaan ymmärtänyt mitään sinussa.
Tämä riittää minusta.
Sinulla ja Vickyllä varmaan menee erinomaisesti -
koska yhä suunnittelette isoja häitä.
Koska ne ovatkaan?
Kun allekirjoitat paperit. Kaikki muu on järjestetty.
Tilaisimmeko ruokaa?
- Minä en ota mitään, mutta tilaa sinä. - Söin koneessa.
Aiotko tosiaan tehdä sen?
Siltä näyttää.
- En koskaan uskonut että me... - Eroaisimme.
En minäkään, mutta... Hän haluaa lapsen.
Hän lähenee kolmeakymmentä ja alkaa hermostua.
Vauva!
- Pelleiletkö! - Hän on kolmannella kuukaudella raskaana.
Sinulla on yllätyksiä tänään.
Tietääkö hän että meillä on kaksi lastenlasta?
Hän odottaa jo näkevänsä heidät kaikki leikkimässä yhdessä.
- Suloista! - Hänellä ei ole juuri perhettä.
Lapsi-rukka.
Unohda se. En halua...
Toivottavasti olette onnellisia.
Olet aina ollut hyvä isä.
Kiitos, Jenny.
Näytänkö mielestäsi naurettavalta?
Hiiteen ne, jotka eivät kestä leikkiä.
Kaikki kaipaavat naurua.
- Tiedätkö mitä haluaisin? - Mitä?
- Haluaisin adoptoida. - Lasketko leikkiä?
Olen aina halunnut pojan.
- Luulin että tyttömme ovat upeita. - He ovatkin.
Onko sinulla joku mielessä? Joku tietty poika? Kuka?
Polkupyöräilijäsi. Hän on hyvässä kunnossa, pitää urheilusta...
Vaihdammeko iskuja vyön alle?
- Sainpas huijattua. - Paskiainen!
Se on itse asiassa varsin omaperäinen ajatus.
Minä voin adoptoida Vickyn, sinä Clauden, ja eläisimme onnellisina yhdessä.
Ehkä hämmentyneinä, mutta erittäin onnellisina.
Haluatko karata?
- Taisimme tehdä jo niin. - Se olisi onnistunut, -
jos olisit pitänyt ihanan, sarkastisen suusi kiinni.
Tai jos et olisi riisunut moitteettomasti räätälöityjä housujasi.
Olen saanut huvia tarpeeksi tälle illalle.
Olen kuolemanväsynyt. Menen aikaisin nukkumaan. Älä vaivaudu. Ulkona on paljon takseja.
- Moneltako huomenna? - Crillonissa kahdelta iltapäivällä.
Nähdään silloin.
Taidan ottaa lakimieheni mukaani. Pidät hänestä varmasti.
Hän on orpo.
Narttu.
- Hyvää yötä. - Hyvää yötä, madame Richmond.
- Lasku, kiitos. - Ei tarvitse, herra. Talo tarjoaa.
Kiitos.
- Kenen vuoro lukea? - Minun.
Hyvä on, Carol. Aloita.
Haluaisin kertoa viime Pariisin-matkani erityisestä päivästä.
Unelmoin aina matkustavani sinne.
Siksi opiskelin ranskaa kaksi vuotta aikuisryhmässä.
Menin Pariisiin kuudeksi päiväksi, säästettyäni jonkin verran rahaa.
Vielä viidenkin päivän jälkeen, olin aikaeron takia jatkuvasti hieman väsynyt.
Se oli ensimmäinen Euroopan-matkani. Halusin olla siellä kaksi viikkoa, -
mutten voinut jättää koiriani niin pitkäksi aikaa yksin.
Pidin todella Pariisin museoista ja kaduista.
Vain ruoka ei ollut niin hyvää kuin odotin.
Harkitsin Pariisiin tuloa osana ryhmää, mutta olen erittäin itsenäinen ihminen.
Olin tottunut kävelemään päivittäin, koska työskentelen postinkantajana.
Halusin kokea seikkailun vieraassa paikassa.
- Anteeksi. - Halusin myös harjoitella ranskaani.
Tiedättekö, mistä löytäisin hyvän ravintolan?
- Se riippuu. Mistä ruoasta pidätte? - Mistä tahansa.
- Pidättekö kiinalaisesta? - Toki.
Pariisista puhutaan kaikenlaista.
Sitä sanotaan taiteilijoiden inspiraation lähteeksi.
Sitä sanotaan paikaksi, jonne ihmiset tulevat lyötämään elämästään jotain uutta.
Pariisia sanotaan paikaksi, josta voi löytää rakkauden.
Tässä iässä, en tietenkään odottanut mitään sellaista.
Niiden päivien aikana, ajattelin paljon elämääni.
Pohdin, pidinkö Pariisista -
ja haluaisinko asua siellä, jos minulla olisi rahaa siihen.
Kuvittelin itseni jakamassa postia -
joka päivä ja tutustuvani täällä asuviin ihmisiin.
He ovat varmasti todella mukavia.
Kävin tunnetulla hautausmaalla, jonne on haudattu kuuluisia ihmisiä.
Näin Jean Paul Sartren ja Simone de Beauvoirin haudan.
Kirjani mukaan he olivat toisiaan kovasti rakastavat kuuluisat ranskalaiset kirjailijat.
Siksi heidät on haudattu samaan hautaan.
Näin Porfirio Diaz- nimisen miehen haudan.
Kirjani mukaan hän oli Meksikon diktaattori 35 vuotta.
Oli kiinnostavaa olla lähellä miestä, jolla oli ollut paljon valtaa, -
mutta joka ei nyt voinut liikkua tai puhua.
Ajattelin siskoani Pattya, joka kuoli hyvin nuorena.
Ajattelin myös äitiämme, joka kuoli syöpään viime vuonna.
Jonain päivänä minutkin haudataan, -
eikä haudalleni tule käymään ehkä kukaan.
En kuitenkaan välitä siitä, sillä olen kuollut silloin.
En ole surullinen. Päinvastoin. Olen iloinen.
Minulla on paljon ystäviä ja kaksi ihanaa koiraa.
Toisinaan ajattelen, että olisi mukavaa jakaa tämä elämä jonkun kanssa.
Esimerkiksi katsellessani Pariisia pilvenpiirtäjän katolta, -
halusin sanoa jollekulle: "Eikö olekin kaunis?"
En voinut sanoa sitä kenellekään.
Ajattelin entistä poikaystävääni, Davea ja sitä, pitäisikö hän tästä matkasta.
Tunsin itseni vähän hölmöksi, -
sillä puhuimme viimeksi 11 vuotta sitten.
Nyt hän on naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.
Löysin myös erittäin kauniin pienen puiston.
Istuin puistonpenkille ja söin ostamani voileivän.
Se oli erittäin maukasta. Sitten tapahtui jotain.
Jotain, mitä on vaikeaa kuvailla.
Istuessani yksin vieraassa maassa, kaukana työstäni -
ja kaikista tuntemistani ihmisistä, minut valtasi tunne.
Ihan kuin olisin muistanut jotain.
Jotain, mitä en ollut koskaan tiennyt ja mitä olin odottanut.
En kuitenkaan tiennyt, mitä se oli. Ehkä se oli jotain, minkä olin unohtanut.
Tai jotain, mitä olin kaivannut koko elämäni.
Voin vain sanoa, että tunsin yhtä aikaa -
iloa ja surullisuutta.
En kuitenkaan valtavaa surullisuutta, sillä tunsin eläväni.
Kyllä, eläväni.
Sillä hetkellä tunsin rakastuvani Pariisiin -
ja tunsin Pariisin rakastuvan minuun.
Baarimikko. Samppanjaa neideille.